Ett, två, tre-
-fyra, fem, sex, sju-
-åtta, nio, tio...
Camille! Emma! Ställ er på era platser!
Gode Gud, låt honom vara den rätte.
Emma...
...när din kära mor dog grät jag.
Jag visste inte hur man fostrade en liten flicka.
En gris, ja, men inte dig, med alla dina idéer i ditt huvud.
Charles, du är en god man och en skicklig läkare.
Emmas mor kan äntligen vila i frid nu när hon är lyckligt bortgift.
Det här var din mors käraste bröllopsgåva.
Tänk på oss när du äter dina efterrätter.
Skål!
- Det här är Henriette. - Madame...
- Hjälper du oss? - Javisst.-Låt mig, madame...
Tack.
Hur är det fatt, älskling?
Det är en del av naturen.
- Jag måste ta av mig klänningen. - Åh...
Jag kan inte ta av den själv.
Förlåt.
- Sov, du. Jag ville inte väcka dig. - Stanna hos mig.
Det är patienten som ska finna lindring i sängen, inte läkaren.
Men alla läkare är väl också äkta män?
Bara på kvällarna, älskling. Ha en trevlig dag.
- Jättevackra, madame! - Tack.
- Är de till för att ätas? - Javisst.
Det måste ha tagit hela eftermiddagen. Du skulle inte ha besvärat dig så.
Henriette är alltid snabb med att plocka frukt.
- Hade du föredragit det? - Det är så vi brukar göra.
Frukt, tack.
Några speciella patienter i dag?
- Några intressanta krämpor? - Intressanta?
På förmiddagen åderlät jag en patient. På en annan applicerade jag blodiglar.
Hans hustru lagade en utsökt svampomelett åt mig till lunch.
Jo, på eftermiddagen led en patient av något oförklarligt.
Jag undersökte hans nattkärl två gånger, men det förblir ett mysterium.
Madame? Monsieur Lheureux vill träffa er.
Precis som alla sa: helt enkelt bedårande!
Det var snällt av er, men jag ber om ursäkt för min opassande frisyr...
Nej, förlåt min brådska. Jag kunde inte vänta med att få vinna ert förtroende.
Ni lär vara en elegant kvinna med smak och jag står sådana till tjänst.
Jag skaffar vad ni önskar, direkt från Rouen.
Ja, de bästa husen: Trois Frères, La Barbe d'Or, Le Grand Sauvage...
Romantiska romaner, choklad, konfekt...
- Se här. Är de inte vackra? - Jo.
- Hur många önskas? - Det går tyvärr inte. Jag kom nyligen.
Och de här är gjorda av pärlemor.
- Handsnidade av fångar i Västindien. - Så vackra...
Men det är för snabbt inpå. Jag vill visa er något:
Fars bröllopsgåva.
Åh... Så vackra! Vi har så mycket gemensamt.
Men de här måste ni ha! De är vävda i Algeriet-
- i siden av mytisk kvalitet. Känn på en!
- Ni har utsökt smak! - Tack.
En ängel!
Titta närmare. De glittrar nästan som guldtrådar.
Gnistrar de inte som stjärnor på natten?
- Hur mycket kostar den? - En struntsumma.
Fin, men det är för tidigt.
Jag har inte ens talat om det med Charles.
Jag förstår. Då ska jag ge er några modejournaler-
- och en tygkatalog. Oroa er inte för pengarna.
Jag kan ge er kredit. Jag vet att Charles är god för det.
- Kredit? - Ja, så betalar ni när ni vill.
Det här är väl vackert?
Maison Lheureux. Han driver butiken i sitt eget hem.
Här tar byn slut.
Kom.
Jag ska presentera dig för Homais, vår apotekare. Vi har ett nära samarbete.
Åh, Emma!
Äntligen är ni här! Vad vacker ni är! Välkommen till Yonville!
Monsieur Homais och monsieur Binet, vår indrivningsman.
Och monsieur Léon Dupuis, som är advokatbiträde.
Har madame hämtat sig efter resan?
Ombyte roar mig. Det är tråkigt att stanna på samma ställe.
- Det håller jag med om! - Inte jag.
Jag är nöjd med samma tofflor och brasa.
- Inget slår att resa! - Inte när man jämt sitter till häst.
Ni har fel. Inget slår det! I fjol var jag i Schweiz.
Dalarna är enorma och sjöarna så poetiska.
Det gjorde mig hänförd! Jag...
Emma, förväxla inte Léons yrke med hans hjärta.
Man kan tro att han bara är ett advokatbiträde-
- men innerst inne är han Frankrikes sista romantiker.
Det är inget att skratta åt. Jag är bekymrad.
Häromdagen sjöng han "Skyddsängeln" på sitt rum och gav verkligen allt.
- Inget gör mig så upprymd som musik. - Inte ni med! Ni måste vara förnuftig.
Jag skulle vilja be er om en tjänst.
- Jag vill visa er något i köket. - Ursäktar ni oss?
Monsieur Binet, brödet?
Hippolyte plockar disk på värdshuset dag och natt.
Och allt med sitt ohyggliga lyte.
Eller hur, Hippolyte? Visa madame din fot.-Ser ni?
- Ohyggligt, inte sant? - Jag är ledsen...
Emma, som framstegsivrare måste jag se till att staden hänger med.
Ni måste övertala Charles att operera honom.
- Övertala mig först. - Det är för ditt bästa!
- Vad säger ni? - Jag kan tyvärr inte be Charles...
Nej, glöm konventioner och modaliteter.
Det finns inga risker, bara fördelar. Framgång.
En viss lättnad. Patienten förskönas.
Kirurgen blir dessutom berömd.
Det låter frestande, men det är inte mitt, utan Charles beslut.
Då så... Men ni kan väl åtminstone hjälpa mig att övertala honom?
- Vi får se... - Utmärkt.
Jag har inte ägnat tid åt trädgården.
Den skulle kunna bli så vacker! Jag ska ta hand om den.
Kanske en fiskdamm här?
Du har gott om tid att göra som du vill. Bäst att gå in.
- Du kan också njuta av den. - Ja, men inte så tidigt i denna kyla!
En till.
Nu är nog det värsta gjort.
Ja, nu lossnar det.
Nu är det nästan klart.
Så ja, nu kan vi lägga om det.
Nej, det där är efter operationen.
Vilket diagram är det?
- Väldigt detaljerade diagram. - Ja, de saknar motstycke!
De använder en hand på den här bilden, som vi kan utgå från...
Vi måste inse maskinens betydelse. Den är en symbol för industrin.
Ren ingenjörskonst!
Trampkvarnen ger hästen perfekt rytmiska rörelser.-Kom igen!
- Apparaten ser obekväm ut för hästen. - Nej.
När får djuret vila?
De borde ha två hästar som turas om eller någon sorts schema...
Varje stad har väl sina nöjen...
- Är det här vårt? - Tja, det är ju inte Paris...
- Har ni varit där? - Ja.
Det är bättre än ni kan föreställa er. Det väcker alla ens sinnen.
Inte alls som Yonville.
Förlåt. Jag borde inte säga så. Ni har precis kommit hit och...
Det finns inget som stimulerar mig här, förutom mina egna tankar.
Nu känner jag mig skyldig...
Gör inte det. Skuld tillför ingenting.
När jag sattes i klosterskola beundrade jag fromheten-
- hos dessa blekhyade kvinnor med sina radband och övertygelser.
Jag ville bli som de, men det kunde jag inte.
Jag försökte vara hängiven. Vid bikten hittade jag t.o.m. på små synder.
Det var verkligen harmfullt. Jag var bara ute efter känslor, inte disciplin.
Jag ansågs sakna kall för att jag läste om kärlek-
- och ville uppfylla hjärtats begär. De fick mig att må dåligt.
Det var först senare jag insåg att min skuld hindrat mig från att bli lycklig.
Har ni funnit den lyckan här?
Förlåt, jag hörde er inte komma in.
- Charles är hos en patient. - Jag är inte här för Charles skull.
Vad kan jag göra för er?
Inget. Jag hoppades att ni ville gå en promenad med mig.
En promenad?
Det är en vacker dag.
Jag har en present till er.
- Det kan jag inte ta emot. - Det är bara ett Parisminne. Ta den.
Som barn hade jag en sådan här karta.
Varje kväll blundade jag och gick längs boulevarder och över broar-
- och föreställde mig hur min droska passerade alla jäktade människor.
De var alla på väg någonstans.
Det är allt jag har.
- Jag vann igen. - Jag lägger mig.
- Har du något emot att vi fortsätter? - Inte alls. God natt!
God natt, Charles.
Kom med mig.
Snälla ni, jag måste få tala med er.
Jag håller på att bli galen. Jag tänker bara på er.
Jag kan inte ens höra min egen röst i mitt huvud. Jag hör bara er.
- Jag är gift. - Säg att ni känner annorlunda.
- ...föräldrar. Sätt dig! Håll dig lugn! - Charlotte, sitt ordentligt!-Ni med!
Små odågor... De respekterar ingenting.
- Ni ser ut att må bra, madame Bovary. - Jag mår inte bra, Fader.
Inte jag heller. Det kan bero på något jag har ätit-eller årstiden.
- Kylan kan verkligen ta musten ur en. - Jag antar det...
Ja, som Paulus säger: "Vi är födda att lida."
Jag har känt fattiga unga mödrar... Dygdiga, förstås. Riktiga helgon-
-som inte hade tillräckligt med bröd.
Men hur är det med dem, Fader, som har bröd, men saknar...
En brasa om vintern?
Spelar det någon roll?
Om det spelar roll? Har man bara en varm brasa, mat och en god make...
Boudet! Du ska få det hett om öronen, din odåga!
På tal om det, hur mår monsieur Bovary?
- Det var det jag ville prata om... - Också sjuk? För mycket arbete.
Vi har mest att göra i församlingen. Jag bota själar och han kroppar...
Åh, ni mår inte bra. Ni borde gå hem.
Konfirmationen stundar. Jag måste göra de små djävlarna fromma.
Jag sa ju åt er att hålla er lugna och vara tysta! Se nu på mig.
Visste du att Léon ska flytta till Rouen?
Homais sa det i eftermiddags.
Med kort varsel, så nu måste Homais hitta en ny hyresgäst.
- Sa han när? - I morgon eller i övermorgon.
Jag hade inte märkt att Léon var så impulsiv av sig.
- Ska jag säga till herrn? - Nej, han blir bara orolig.
Det är bara nerverna.
Det går över, madame. Ni kommer att trivas här.
Jag trodde att det här skulle bli den lyckligaste tiden i mitt liv.
Men det stillsamma liv vi lever är inte vad jag hade drömt om.
Dagarna avlöser varandra och är alltid likadana, utan att något händer.
Är det här Guds vilja?
Är min framtid bara en mörk korridor med en stängd dörr i änden?
Du läser, som vanligt. Du överanstränger ögonen.
Det är en fascinerande bok. Den handlar om Orienten.
Deras dräkter, ritualer och läkekonst.
Jag kan läsa högt. Du kan ha nytta av den.
Sådana kuriositeter går inte att tillämpa i Yonville.
Vi blir väl inte kvar här resten av livet?
Vi lär nog aldrig åka till Orienten...
Jag vet det, Charles. Jag tänkte på Paris eller Rouen.
Tror du att en lantläkare kan öppna praktik i Rouen bara så där?
Men du är inte en lantläkare!
- Blir det bra så, madame? - Hårdare.
Det var snällt av er.
Min läkare ska öppna praktik i Rouen, så Vaubeyssard saknar f.n. läkare.
Madame Bovary, förmodar jag?
- Ni är välsignad, käre doktor! - Det är förmodligen brutet.
Kära Emma, kan du be Henriette värma lite vatten?
Då ska vi se...
- Tjänstgör doktorn på söndag? - Nej, Markisen.
- Söndagar tillbringar jag med min fru. - Madame Bovary får förstås följa med.
Vi ska jaga på söndag och behöver en läkare.
- Kan jag räkna med er? - Tja...
Skulle madame vilja rida med oss?
Jakt?
På söndag?
Ja, varför inte?
Fantastiskt! Det ser jag fram emot.
Madame Bovary! Lika vacker som alltid...
Charles och jag har blivit bjudna på jakt av markis d'Andervilliers.
Och ni har ingen riddräkt, förmodar jag?
- Det här kommer att bli dyrt. - Jag får väl kredit?
Pengar ska aldrig vara ett problem, bara en lösning.
Käre doktor!
Förlåt att vi tar med madame Bovary, men jag lämnar er i gott sällskap.
Ingen fara. Emma kan behöva lite frisk luft och träning.
Jag är bara glad att slippa rida. Jag trivs bättre här vid buffén.
Kära vänner!
Vilken lycka att få dela detta ögonblick med er!
Jag känner mig euforisk! Jakt är en del av mitt liv och min själ.
Vem lever intensivare, älskar starkare eller firar bättre än ett jaktsällskap?
Så nu, mina kära vänner...
Sitt upp i sadeln!
Kom in.
- God morgon, monsieur. - God morgon.
Madame...
- Vad är det, madame? - Du bär ingen uniform.
Nej, madame, det har jag aldrig gjort.
Nej, det är mitt fel. Jag har aldrig köpt någon åt dig.
Jag bär gärna egna kläder, madame.
Ja, men en uniform är lämpligare för någon i ditt yrke.
Gå till Lheureux, så ser han till att du blir ordentligt klädd.
Som ni vill, madame.
- Vad är det där? - Vad då?
Den där lådan.
En cigarrlåda som ska lämnas tillbaka till markisen.
Spara den tills du opererat Hippolyte. Jag ska se till att markisen får den.
- Jag har funderat. - På vad då, älskling?
Vi måste gå framåt. Som Homais sa finns det bara fördelar med det.
Nej, det finns risker.
Hur tror du att markisens läkare kunde öppna praktik i Rouen?
Han tog risker.
Jag vill byta ut alla gardiner-
- till gulddamast med någon sorts broderat mönster.
Jag vet precis vad ni är ute efter.
Jag vill också ha nytt linne och två silverkandelabrar.
- Silver? - Guld är väl dubbelt så dyrt?
Ja, men en stor guldkandelaber passar bättre på bordet och blir inte dyrare.
- Något mer? - Det var en sak till...
- Tveka inte. - Jag såg en matta i...
- En bagatell! - Men klänningarna?!
Vi tar dem också. Sluta vela! Ta den!
Varje ögonblick utan det man älskar är ett ögonblick utan kärlek.
Och ett hjärta utan kärlek är ett stumt hjärta. Ingen sång, inget liv...
Blir det här bra till mässan? Det ser väl inte för strikt ut?
Ni ser vacker ut, madame.
Ni har så fin figur.
En sked vinäger till varje måltid.
Efter en vecka känner man inte smaken längre.
Doktorn.-Madame. Vilken fantastisk morgon!
Ja, alla är ute. Det är inte för kallt.
- Herregud, vilket otroligt djur! - Imponerande!
- Prisutdelning! - Jag ska inte uppehålla er. Angenämt.
Adjö.
Älskling, gör det något om jag går hem och vilar så att jag orkar med kvällen?
- Mår du dåligt? - Nej, jag är bara trött.
- Ska jag följa med? - Nej, du vill se det här.
Er lapp oroade mig. Mår ni inte bra?
Om jag ska vara ärlig är jag nära en depression.
- Ni? - Om jag bara kunde hitta kärlek!
Då skulle jag slippa spela glad och ägna mig åt fantasier och galenskaper.
Sådana nöjen är inte tillåtet för kvinnor.
Sorgliga nöjen.
Man finner ingen lycka i det.
Mina herrar, jag vill börja med att hedra den högre administrationen-
- och regeringen. Mina vänner, det är min plikt...
Återigen denna plikt... Ständigt dessa plikter.
Jag är less på det ordet. Ens plikt är att se det stora-
- måna om det vackra och strunta i samhällets konventioner.
I viss mån måste man vika sig för världen och acceptera dess moralkod.
Men det finns två koder:
Den eviga, den poetiska, som är vår. Och den andra:
Sorgliga...
...konventioner.
Markisen, vi borde sätta stopp för den här diskussionen.
Får jag betyda något?
Vi kan bara vara vänner.
Hur vågar ni? Kommer ni hit för att erbjuda mig er vänskap?
Madame Bovary.
Charles glömde att lämna tillbaka den här.
Ni kom väl inte ända hit genom skogen för att lämna tillbaka en cigarrlåda?
Varsågod.
Tja...
- Jag har funderat... - Jaså? Och vad har ni funderat på?
Jag har insett att innan jag gifte mig-
- såg jag på mitt framtida liv som ett barn på en teater.
Jag satt glatt där och väntade ivrigt på att pjäsen skulle börja.
Tur att jag inte visste vad som skulle hända.
När jag ser tillbaka var jag som en oskyldig fånge-
- som inte dömts till döden, utan till livet, utan att inse vad domen innebar.
Ju längre jag lever, desto tydligare känner jag att i det stora hela...
...är livet en besvikelse.
Kära ni, ni behöver kanske en väninna att anförtro er åt som kan råda er...
- Jag kan tyvärr inte... - Jag behöver er!
Jag måste göra något åt denna rasande förtvivlan.
Kära Emma, under äppelträd kan man inte känna doften av apelsinblommor.
Så ni står där förlamad, förlorad i en värld av illusioner.
Ni tycker om orden, men vågar inte bejaka era känslor.
Jo, det gör jag visst! Snälla ni, avvisa mig inte!
Ja...
Det gör ni.
Det krävdes väl stort mod bara att komma hit, inte sant?
- Madame? Monsieur Homais. - Åh, Emma, Emma...
Ni är vacker, klok och magisk. Hur bar ni er åt?!
- Det är monsieur Lheureux förtjänst. - Monsieur...?
Förlåt, jag pratade inte om ert hus, som är mycket smakfullt inrett.
Nej, Charles har gått med på att operera Hippolytes eländiga fot! Ja!
Här i står allt han behöver veta. Se till att han lär sig allt! Utmärkt!
Väldigt snart kommer ni att vara hustru till ett känd lantläkare.
Vad är det? Det är väl det ni vill?
- Javisst. - Javisst.
Studera flitigt nu, Charles!
Älskar du mig?
Ja, det är klart att jag gör.
Mycket?
- Ja. - Och du har inte älskat några andra?
- Du trodde väl inte att jag var oskuld? - Naturligtvis inte.
Men jag älskar dig så mycket att jag inte kan leva utan dig.
Kära Yonvillebor, ni ser framför er er store läkare, Charles Bovary-
- som i dag äntligen ska bota vår stackars handikappade vän, Hippolyte.
Ni kan komma fram, men kom ihåg att hålla er lugna.
Lite mer konjak. Se så, ta en rejäl klunk.
- Duktig gosse. - M. Dubuc, håller ni lådan?
Den måste ligga still.
Då börjar vi.
Jag vet, jag vet...
Andra snittet.
Det är nästan klart. Nästan klart.
"Trots de fördomar som ännu spänner över en del av Europa som ett nät"-
- "börjar hoppets ljus tränga in i vår landsort."
"I tisdags"-
- "utfördes i vår lilla stad Yonville en stor kirurgisk operation"-
- "och en ädel filantropisk handling."
"Monsieur Bovary, vår främsta läkare"-
- "utförde en operation på en klumpfotad man."
"Operation utfördes som av magi..."
"Bara några få droppar blod syntes på huden"-
- "som om den envisa senan till sist..."
"...gav vika inför den kirurgiska konstens ansträngningar."
Skål för framgången!
Hjälp! Jag blir tokig! Han slutar inte att skrika. Han tror att han ska dö.
Lugn. Vad är det med vår otacksamma patient?
Han har hemska kramper. Han dunkar den där saken på benet hårt i väggen.
Gå dit, Charles. Försäkra dig om att operationen lyckades.
Skynda er tillbaka.
- Nå? - Svullnaden är värre än jag trodde.
- Det var kanske en valgus... - Vad?
Jag kan ha skurit av fel sena.
Om det inte läker ordentligt och angrips av kallbrand måste vi amputera.
- Älskling... - Rör mig inte!
- Vad är det? - Det här var inte menat att hända.
- Du vet hur mycket jag älskar dig... - Sluta!
- Lugna ner dig. Du är inte dig själv. - Låt mig vara i fred!
Hur kan Charles vara så självbelåten?
Han förstår inte hur mycket jag lider.
Om han bara hade försökt förstå mig hade jag inte...
Han är orsaken till min olycka.
Jag önskar att han slog mig, så att jag hade en anledning att hata honom.
Du är här...
Ta mig härifrån. Jag ber dig.
Du kan inte göra så här. Det är oansvarigt.
Du komprometterar dig själv. Du är gift, Emma.
Vi skulle kunna gifta oss och leva någon annanstans-i Paris!
Du är galen.
Snälla! Jag gifte mig inte med en läkare, utan en slaktare.
Han plågar mig. Jag står inte ut en dag till med att äta till hostande bönder-
- och lyssna på deras vidriga sjukdomshistorier.
- Var tapper. Ha tålamod. - Jag har varit tålmodig!
Jag har lidit länge nog! Du kan inte låta mig ha det så här.
Som du vill...
Ge mig lite tid att ordna några affärer.
Du ser vacker ut.
Henriette, sluta gråta.
Du tar väl hand om Charles ordentligt? Lova mig det. Han är en god man.
Tack.
- Vem var det? - En present från markisen.
- Monsieur Homais... - Förlåt, jag måste bara se det själv.
Ett plommon? Nej, det kan inte vara möjligt.
Otroligt!
Ja, nervsystemets oregelbundenheter kan vara förbryllande.
Min vän Bridaux hund får kramp så fort den känner lukten av en snusdosa.
- Egendomligt, inte sant? - Nej.
Ni väcker Emma.
Vila, älskling. Vila.
Med det här benet lär vår vän gå bättre. Korkfoder.
Fjädring. Se bara på estetiken!
- Jag har inte beställt det. - Nej, madame Bovary. Hela 300 franc.
Det har gått en månad utan handpenning, så ge mig hela summan.
- Ni kan behålla det. - Nej, det är måttbeställt.
- Jag kan inte betala. - Ni måste.
Annars måste jag utöva lagen.
Ni får fram till i vår på er. Sen lägger jag på 500 franc-
-för madames kostnader för...
Sjukdomen. Utmärkt.
Käre Charles, jag tror att jag vet hur vi kan bota madame.
Emma, är den store barytonen Romeo Fidanza bekant?
- Javisst. - Vad är det med honom?
Min främsta leverantör, ägaren till Trois Frères, ger en konsert.
Jag har några inbjudningar...
- Bara till mina bästa kunder, förstås. - Det här är precis vad hon behöver.
Att få bära en vacker klänning, vara sig själv och njuta av det hon älskar.
Tänk på saken. Ni skulle vara så elegant i den vackra sidenklänningen.
Den med rosett bak.
- Emma! Gissa vem som är här! - Léon! Vilket sammanträffande.
- Första Rouen-besöket? - Jag studerade här, men för Emma, ja.
- Er första kammarmusikkonsert? - Ja. Det var underbart!
- Det måste betyda mycket för er. - Nå, Léon, hur är det i Rouen?
- Jag har praktiserat på en stor byrå. - Har ni hunnit njuta av kulturlivet?
Ja, jag går ofta på operan. Jag har sett alla de stora tenorerna:
Rubini, Grisi, Periani... Rubini ska uppträda i morgon.
- Han är fantastisk. Kom! - Jag måste tyvärr tillbaka.
Jag gick aldrig på operan under de fyra år jag bodde här. Vad är vitsen?
- Dränker inte musiken alla ord? - Charles!
- Vill du stanna, älskling? - Vi kan ses vid katedralen.
- Ni måste se det! - Tänk på saken, älskling.
Sov på saken.
Hippolyte, kom och hjälp till!
Hur känns det med protesen?
Ge mig bara några slantar, så bär jag era väskor.
Den där.
Tack.
Vad har hänt?
Min far har dött.
Jag hörde just den sorgliga nyheten och tänkte bistå med mina tjänster.
- Tack, men det behövs inte. - Säkert?
Ja.
Ursäkta, madame, men jag skulle vilja tala med er-om den där affären.
Jag har varit väldigt hygglig mot er, Emma.
Var det roligt att träffa gamla bekanta i Rouen?
Tycker ni inte att ni kommer lite olägligt?
Er make är hygglig, snäll och hedervärd.
- Vad vill ni? - Er skuld har blivit enorm, som ni vet.
Det här gäller framför allt era små nöjen i Rouen.
Hans far är inte begravd än och ni utpressar mig?!
Jag vet att Charles har ärvt mark utanför staden. 14 tunnland.
Så jag kan förlänga hans kredit, men i hans tillstånd...
...vore det bättre om han gav er fullmakt.
På så sätt kan vi fortsätta med våra små affärer.
Den här.
Inte den.
- Var inte så otålig. - Mina fingrar har blivit stela.
Jag vet. Försök igen.
Det är ingen idé. Jag behöver ta lektioner.
- Säg inte så. - Det är sant.
- De enda lärarna finns i Rouen. - Tja, om du måste, så ta en lektion.
- Hur har din dag varit? - Bra.
Jag beundrade den vackra nya mattan, Emma.
Tack.
- Har Henriette inte serverat maten än? - Nej.
Ni måste vara utsvultna! Jag hämtar genast middagen.
Vad är det, Charles? Vad har din vän tutat i dig?
Homais? Inget.
Lheureux sökte dig i dag. Jag öppnade räkningen.
Oj... Varför det?
Jag har aldrig tjänat tillräckligt för att betala den.
Snälla du, jaga inte upp dig nu.
Se dig omkring. Se på allt vi har. Mattorna. De nya gardinerna.
Stolarna. Charles, se på allt!
Det är inte dyrt för så mycket.
Det är bara onödig lyx! Jag klarar mig lika bra utan!
Men du tycker om det. Sitter du inte i din stol varje dag?
Den behövde inte stoppas. Jag behöver inte sidenfoder, pistaschkräm-
-eller ostron!
Alla kan inte vara rika, älskling.
2 september: 200 franc, 5 oktober: 375 franc, 20 november: 450 franc.
Det finns ingen ände! Ni är skyldig mig 10000 franc och måste börja betala.
- Men jag har inget att betala med! - Jo, då.
Charles arv.
- Vad gör du här? Varför i dag? - Jag har bråkat med Charles.
- Jag arbetar. Inte nu. - Smit ut i eftermiddag.
Omöjligt. Min chef klagar redan.
Det är inte som förut. Jag måste prata med dig om en brådskande sak. Snälla?
Det gäller en juridisk fråga.
Då så... Vänta på mig utanför.
Odla bockskägg som hertigen av Normandie!
- Vad gällde saken? - Vi köper ny kostym. Helsvart!
Nej, det vill jag inte och jag har heller inte råd.
- Du håller då i dina slantar... - Ja, det gör jag.
- Vad var det för en juridisk fråga? - Äktenskap.
- Äktenskap? - Ja.
- Du är gift, Emma. - Exakt.
Du tänker också lämna mig och gifta dig med någon annan, som alla de andra!
- Vilka andra? Emma, vilka andra? - Alla män.
- Vilka män? - Ni är onda, allihop!
- Jag kan inte följa med. - Léon, snälla!
Vi ses på hotellet i kväll. Snälla du, gå nu.
- Léon! - Sluta göra så här!
Du kom ju aldrig!
Vet du vad dina besök innebär för mig? Varje dag driver mina kolleger med mig.
Idiot! Oroar du dig för dina kolleger? Älskar du mig inte?
- Älskar du mig inte? - Léon!
Det här går inte! Du fördärvar dig på en gift kvinna.
- Låt henne genast gå, annars får du gå! - Ja, hon skulle just gå.
Vem var det där?
- Vad har du gjort? - Vem var det?
- Utmätningsmannen. - Nej.
Nej, det är inte möjligt. Det kan inte stämma.
M. Lheureux, det har skett ett misstag. En utmätningsman kom nyss-
- med en order om att utmäta allt inom två veckor! Hörde ni inte vad jag sa?
- Ett utslag och utmätning... - Ja, gör något!
Tyvärr. Jag behövde pengar och anlitade en fordringsägare i Rouen, M. Vinçart.
- Men ni lovade ju! - Jag hade kniven på strupen.
Ni har helt enkelt för många räkningar.
Kan ni inte lugna monsieur Vinçart?
Lugna Vinçart?! Ni känner inte honom. Han är mer rovlysten än en björn.
- Försök med markisen. - Markisen?
Han är tillbaka från sin vistelse. Nu måste jag skicka de här paketen.
Madame Bovary? Är ni här för att ge allmosor?
Nej, Fader.
För att bikta er?
Nej.
- För att be om råd? - Nej.
Bara tystnad.
Har ni försökt promenera i skogen? Det är aldrig helt tyst-
- men jag tror att man kan finna stor tystnad i naturens ljud.
God middag, madame.
Förtjusande. Mycket vackert rum.
Korrespondens?
Låt mig.
Jag vill försäkra mig om att ni inte gömmer några guldmynt.
Madame Bovary.
Du är dig lik! Lika förtjusande som alltid.
Inte sen du försmådde mig.
- Vad vill du? - Jag är ruinerad.
- Jag behöver 10000 franc. - 10000 franc?!
Min man har belånat huset. Vi får snart pengar-
- men blir utmätta för en skuld på bara 10000 franc.
- Jag har inte så mycket pengar. - Har du inte?
- Jag har det svårt själv. - Jag tycker verkligen synd om dig.
Minsta småsak här är värd så mycket. Du vill ha allt.
Jag har inte så mycket pengar.
Du fick mig att tro att du älskade mig! I månader lät du mig leva en ljuv dröm!
Minns du ditt brev? Det krossade mitt hjärta. Trots det bönfaller jag dig.
Men du ser bara rakt igenom mig och försmår mig på nytt!
Jag har inte så mycket pengar.
Vad gör du?
Vad sysslar du med?
Lägg tillbaka de där. Du får inte ge bort dem.
Emma. Emma!
- Det kan inte vara allt?! - Jo.
- Det räcker väl för en förlängning? - Nej.
- Och mitt piano? - Det är för sent. Domen har fallit.
Trodde lilla damen att jag skulle vara er leverantör och bankir för evigt?
- Beloppet är för stort! - Och vems fel är det?!
Medan jag sliter här roar ni er bara! Och ni kallar mig opålitlig?!
Inga moralkakor, tack!
- Det skadar aldrig. - Ni är en skojare!
Det är till att vara hetlevrad...
Det är inte roligt. Jag är medveten om det.
Men ingen är ju död. Det är enda sättet att betala tillbaka.
- Kan ni inte bara låna mig en...? - Inget.
Över huvud taget.
Ni har varit en utmärkt stamkund. Och jag har tjänat bra på er.
Men i detta läge saknar förslaget värde.
Madame?
Madame Bovary!
Emma!
Madame Bovary!
Emma!
Madame Bovary!
Emma!